ДНЕВНИКЪТ НА АНЕ ФРАНК
Translation ZALMEN BEHAR
Г-н Франк.
Г-н Франк?
Кралер.
Г-н Кралер.
Мийп.
Моите добри приятели.
Толкова се радвам да ви видя вкъщи.
Не бяхме чули нищо.
Аз съм сам.
Трябва да се върнете у дома с нас...
...и де почивате сега.
Трябва да останете с нас. - Не, не мога да остана в Амстердам.
Г-н Франк, това е вашият дом.
Амстердам е вашият дом. - Има твърде много спомени.
Навсякъде има нещо, Мийп. Навсякъде.
Дори и като видя вас и г-н Кралер...
Не би трябвало да говоря с вас по този начин, след всичко, което направихте.
Защо, бихме го направили отново.
Всичко си отиде. Книгата...
Те взеха всичко, с изключение на някои документи.
Спасихме вашите писма и документи.
Моля ви, изгорете ги.
Изгорете всичко.
Казах й...
...ако се върна тук, ще намеря нейната книга.
Дневникът на Ане?
Там е, където тя го остави.
"9-ти юли 1942 година".
1942. Възможно ли е, Мийп?
Само преди три години?
"Скъпо дневниче, тъй като ти и аз ще бъдем добри приятели...
...ще започна като ти кажа всичко за себе си.
Моето име е Ане Франк. Аз съм на 13 години.
Родена съм в Германия, но тъй като семейството ми е еврейско...
...емигрирахме в Холандия, когато Хитлер дойде на власт.
Нещата вървяха добре за нас, до момента в който дойде войната и германската окупация.
След това нещата се влошиха за евреите".
Не можеш да правиш това и не можеш да правиш онова.
Трябваше да носим жълти звезди.
Трябваше да си предам моето колело.
Не можех да ходя вече в холандско училище.
Не можех да ходя на кино или да се возя в автомобил...
...или дори на трамвай.
и милион други неща.
Но някак си, ние децата все пак успявахме да се забавляваме.
Тази сутрин, баща ми се събуди в 5:00...
...и ми каза да побързам и да се облека.
Отивахме да се скрием.
Сложих си всичките дрехи, които бе възможно да облека.
Щеше да изглежда твърде подозрително, ако ходехме с куфари.
Щяхме да изчезнем...
...да изчезнем във въздуха.
Живея в голямо приключение.
Други трима души идваха там с нас. Татко ги познаваше.
Ние никога не сме ги срещали.
Нещо се е случило. Те имат да ходят 5 километра.
Майко. - Сигурно са ги арестували, знам си.
Ще престанеш ли? - Майко. Татко.
Тук сме.
Виждаш ли?
Г-н Ван Даан. Здравей.
Г-жа Ван Даан. - Г-н Франк.
Петер. Имаше твърде много от Зелената полиция по улиците.
Трябваше да заобикаляме. Представи ли се?
Моята дъщеря Ане. Моята съпруга, Едит.
Маргот. Г-н и г-жа Ван Даан.
О, а това е нашият син, Петер.
Е, сега, ще отидем да свалим някои от тези дрехи.
Добро утро. Добро утро, г-н Кралер.
- Г-н Франк.
Всички сте тук. Това е добре.
Надяваме се, че всичко е наред. - Моля ви, не се притеснявайте.
Ще имаме достатъчно свободно време да наредим всичко сами.
Донесох сандвичи за храна. - Благодаря ти, Мийп.
Консервите са тук, и боба и картофите.
Ще ви дам продоволствените книжки този следобед. - Продоволствени книжки?
Ако видят имената ни в продоволствените книжки, ще знаят, че сме тук.
Не се притеснявайте. Няма да бъдат с вашите имена върху тях.
Татко! Камбаните на Вестерторен! - Ане! Не!
Никога не трябва да докосваш завесата. Никога.
Никой не трябва да докосва завесата, нито през деня нито през нощта.
Ако някой на улицата погледне нагоре или някой забележи нещо...
...ще сме загубени. Помнете, не само нашия живот е в опасност...
...но също и на Мийп и на г-н Кралер.
Имате 13 минути, да се настаните. - Благодаря.
Мийп и аз ще идваме всеки ден да ви носим храна и новини.
Хайде, Мийп, трябва да тръгваме.
Довиждане. - Довиждане, г-н Кралер.
Как можем да ви благодарим?
Никога не съм мислил, че ще доживея дни като тези, да видя човек като г-н Франк...
...да трябва да се крие. Като помисля за това...
Довиждане. - Благодаря ви, г-н Кралер.
Довиждане.
Ане! - Няма нищо, нали съм облекла още три.
Извинете ме, г-н Франк.
Какво имат предвид, "13 минути"? - Преди да дойдат работниците.
Сега...
...докато мъжете са в сградата по-долу, ние трябва да сме тихи.
Всеки звук може да се чуе там, не само в офисите, но и в цеховете също.
Хората идват около 8:30ч. Отиват си около 17:30ч.
Така че, за да бъде напълно безопасно, от 8:00 до 18:00...
...ние тук трябва да се движим само ако е абсолютно необходимо...
...и освен това само по чорапи.
Не трябва да говорим освен шепнешком и да не пускаме водата.
Не може да ползваме мивката и дори, простете ми, тоалетната.
Тръбите минават през работните помещения. Боклука не трябва да бъде...
Боклука не трябва да издава, че някой живее тук. Нито дори обелка от картофи.
Трябва да изгаряме всичко в печката през нощта.
Това е начинът, по който трябва да живеем докато всичко свърши, ако искаме да оцелеем.
Докато всичко свърши.
След 18:00ч, можем да се движим. Можем да говорим и да се смеем...
...да приготвяме вечеря, да четем, да играем игри, точно както бихме правили у дома си.
Сега ще е разумно, ако всички си отидем по стаите...
...и се настаним преди 8:00ч. Г-н и г-жа Ван Даан, вие сте на горния етаж.
Съжалявам, че няма място там за Петер. Но той ще бъде тук, близо до нас.
А аз къде съм? - Ти и Маргот ще бъдете там.
Извинете ме, г-н Франк. - Да?
Къде ще спите с г-жа Франк? - Тази стая е нашата спалня.
О, не, не. Вие отидете горе. Ние ще спим тук.
Премислил съм го това. Така ще е най-добрата подредба.
Единствената подредба.
Едит? Трябва да си починеш малко, скъпа.
Не си затвори очите снощи. Сега, отиди в стаята на момичетата.
И какво става с Ане? - Чувствам се добре.
Ще помогна на татко.
Оттук, г-жа Ван Даан.
Извинете ме.
Тук горе.
Г-н Франк?
- Петер?
Имам ли време да взема вода за котката ми? - Имаш котка?
Давай, но бързо.
Имаш само около пет минути. - Той не може да живее без тази котка.
Не знаех, че имаш котка.
Обичам котки. Как се казва?
Муши. - Какво е? Муши. Мъжко или женско?
Мъжко е. Не харесва непознати. - Тогава ще трябва да престана да съм непозната.
Кастриран ли е? - Не.
Трябваше да го кастрираш, така ще е по-мирен.
Какъв хубав котак.
Къде ходиш на училище?
В еврейската гимназия. - Там ходим, и аз и Маргот.
Да, знам. - Никога не съм те виждал там.
Аз съм те виждал понякога. - Така ли?
Защо не се приближи тогава?
Ами не знам. Аз съм си малко единак.
Тук няма да може да бъдеш единак.
Чудя се, какво ще кажат приятелите ни, като не се появим днес.
Имах среща със Сане. Познаваш ли Сане де Врийз?
Не. - Сане е най-добрата ми приятелка.
Тя е слабичка като мен. Винаги ни викаха:
"Ане и Сане, кльощавите банани".
Свалил си си звездата.
Точно така.
Не можеш да правиш това. Ще те арестуват ако излезеш без звездата.
Едва ли ще излизам навън.
Помогни ми. - Помагам.
Какво мислиш да правиш с нея? - Да я изгоря.
Странно, не мисля, че мога да изгоря моята.
Не знам защо. - Не можеш?
Нещо, което те карат да носиш, за да те подритват навсякъде.
Знам. Но в края на краищата...
...това е звездата на Давид, нали?
Ане, вече е почти 8:00.
Не искаш ли да седнеш с нас? Ще бъде дълъг ден.
Не, благодаря. Така е добре.
Няма да забравиш да си свалиш обувките, нали?
Петер...
...радвам се, че си с нас.
Да, г-н Франк.
Ще се видим по-късно.
Знаеш ли, че ходеше на същото училище, като...?
Успокояващо е, че г-н Кралер и неговата секретарка...
...са там долу под нас, в офиса.
Нашите протектори, както ги наричахме.
Попитах татко, какво ще стане с тях...
...ако някой разбере, че те ни крият.
Татко каза, че ще ги последва същата съдба, като нашата.
Ние сме над една фабрика за подправки.
Може да се усети аромата на подправките по цялата сграда.
Четох "Приказка за два града" през този първи ден.
"Това е най, най-хубавото нещо,
което някога съм правила.
Това е най, най-хубавата почивка,
която някога съм имала.
Край".
Това беше най-тъжната книга, която някога съм чела.
Това сме ние, Мийп и Кралер.
Добър вечер, г-н Кралер. Добър вечер, Мийп.
Добър вечер, Ане.
О, г-н Франк. - Да?
Това е кутията, която искахте. - Благодаря.
О, скъпи мои приятели, бяхте толкова тихи.
Мислех, че сте излезли на разходка. - Представяш ли си ме?
Не съм говорила. Дори не съм мръднала цял ден.
Да бяха го чули това в училище.
Муши! Муши!
Петер! Петер.
Муши.
Ане! - Ане!
Ане! - Петер, предупреждавам те.
Моля ви, тихо. Маргот. Маргот!
Какво е това? - Не е нужно да шептиш сега.
Ето те и теб. - Той е такъв хубав котарак.
Благодаря. - Няма защо.
Ане.
Има една кутия там. Ще я отвориш ли, моля?
Знаеш ли какво си мисля за това място тук?
Като някое общежитие, много странно общежитие.
Татко, моите филмови звезди!
Чудех се къде са.
И кралица Вилхелмина. Колко прекрасно.
Има още нещо.
Хайде, погледни още.
Дневник.
Никога не съм имала дневник.
И винаги съм искала да имам.
Молив? Отивам долу да взема молив.
Ане, не! - Там долу няма никой.
Няма значение. Не излизай извън тази врата.
Никога? - Никога. Съжалявам, Ане, не е безопасно.
Разбирам. - Знам, че ще е трудно, знам.
Но винаги помни, че няма стени, няма ключалки...
...няма катинари, които да заключат твоето съзнание.
В интерес на истината, между нас казано, Ане...
...да си тук има някои предимства. Например...
...помниш ли, онази караница дето имаше с майка ти за галошите?
Каза, че по-скоро ще умреш отколкото да обуеш галоши. Помниш ли?
Какво се случи? В крайна сметка, трябваше да ги обуеш.
Сега, докато сме тук, не трябва да обуваш галоши.
Това не е ли хубаво?
И пианото.
Няма да се упражняваш. Ще видиш...
...това ще бъде хубав живот за теб.
Това е странна идея за някого като мен да води дневник.
Не само защото никога не съм го правила преди...
...но защото ми се струва, че нито аз, нито някой друг...
...би се интересувал от излиянията на 13-годишна ученичка.
Все пак, какво значение има?
Искам да пиша, още повече...
...искам да извадя всякакви неща...
...които са погребани дълбоко в моето сърце.
На първо място, смятам, че трябва да опиша...
...какво се чувства да си в скривалище.
Но аз самата все още не знам.
Знам само, че е странно да не можеш да излизаш никога.
Никога да не дишаш чист въздух.
Никога да не бягаш, викаш или скачаш.
Сряда, 23-ти септември 1942 година.
Новините от войната са добри.
Сталинград все още се държи.
Руската офанзива продължава около Москва.
Вече е безопасно. Последния работник си отиде. - Браво!
Ане! - Аз съм първа за тоалетната.
Шест часа, Маргот. Училището свърши. - Къде са ми обувките?
Виждала ли си ми обувките? - Какви обувки?
Ще съжаляваш. - Аз?
Ане, скъпа. - Само да те хвана.
Чакам те.
Спри! Петер! - Ане! Петер!
Петер, къде отиваш? - Ще дам на Муши вечеря.
Петер! - Ане, скъпа...
...не трябва да играеш така с Петер. Не е достойно.
Кой иска да бъде достоен? Аз не искам да бъда достойна!
Оплакваш се, че не те третирам като голяма, но когато го правя, ти негодуваш.
Искам само малко забавление.
Не знам какво му става на това момче.
Дай му малко време. Не е свикнал с момичета.
Време? Два месеца не са ли достатъчни?
Направо ще се разплача.
Какво става с Мийп? Тя е обикновено толкова точна.
Маргот, ела и танцувай с мен. - Имам още работа да свърша, Ане.
Знаеш ли, ще забравим как се танцува.
Когато излезем, няма да помним нищо.
Къде е Петер? - Къде ли? С неговата котка.
Не е свършил с уроците, нали?
Петер.
Петер! - Какво има?
Майка ти казва да излезеш.
Давам на Муши неговата вечеря.
Знаеш какво казва баща ти, че си губиш времето с този котарак.
Дори не съм го поглеждал от обяд. - Само ти казвам.
Аз ще го нахраня. - Стой далеч оттук. Казвам го сериозно.
Така ли се говори с малката ти приятелка?
Майко, помолих те...
...моля те, не казвай това? - Виж го, изчерви се.
Изчервява се. - Моля те, не е така, но...
Остави ме на мира. - Сякаш е нещо, от което да се срамуваш.
Няма за какво да се срамуваш да имаш приятелка.
Това е лудост. Тя е само на 13.
И какво? Ти си на 16. Просто е перфектно.
Баща ти е 10 години по-възрастен от мен. Г-н Франк, предупреждавам ви...
...ако тази война трае много дълго, ние ще се сродим.
Мазел тов. (честито) - Не съм виждал котарака ми, от обяд.
Ще дам вечеря на Муши. Моят малък Муши.
Не бих могъл да живея без моя скъпоценен Муши.
Ти си прекрасен котарак.
Добре, г-це Квак-квак. - Какво е това?
Г-це Квак-квак! - Ти!
Говориш толкова много, че наричат г-ца Квак-квак.
Ти си най-непоносимото момче, което съм срещала!
Квак, квак, квак!
Квак! - Ооо!
Ане, скъпа, гориш.
Гореща си. Добре ли си? - Майко, моля те.
Да нямаш температура? - Не.
Знаеш, че не можем да повикваме лекар тук, никога.
Можем да направим само едно нещо, да се пазим.
Да предотвратим заболяването, преди да дойде. Нека ти видя езика.
Мамо, това е напълно абсурдно. - Ане, скъпа, не бъди такова бебе.
Нека ти видя езика.
Ото.
Ане, чу майка си, нали?
Хайде, отвори устата.
Квак.
Ане.
Ото. - Ане.
Добре си.
Мисля, че при нашата Ане, всяко нещо би се излекувало, с разходка с колело...
...или посещение при приятелката ти Сане де Врийз.
Нали така, Ане?
Продължавам да си мечтая, Петер да беше момиче, вместо момче.
Тогава щях да имам с кого да говоря.
От всички момчета по света...
...защо трябваше да бъда заключена с него?
Има ли някой? - Мийп ли е?
Странно е, нищо не се чува.
Може да е ранена. - Тя ще дойде.
Дано да успее да дойде тук.
Побърквам се без цигари.
Ане, имаш "отличен" на изпита по история...
...и "много добър" по латински. - Да, но как е по алгебра?
Е, трябва да ти призная нещо.
Досега, успявах да съм по-напред от теб по алгебра.
Днес, вече ме настигна. Ще го дадем на Маргот да го коригира.
Не е ли алгебрата противна, татко? - Противна.
Как съм го направила? - Отлично, разбира се.
Ане, моля.
Днес твоето съчинение на френски, Маргот, беше чудесно.
Г-жа Ван Даан, може ли да го пробвам? - Не, Ане.
Няма проблем, наистина.
Но бъди внимателна.
Баща ми ми даде това палто, една година, преди да умре.
Той винаги ми купуваше най-доброто, което можеше да се купи с пари.
Г-жа Ван Даан, имахте ли много гаджета преди да се ожените?
Ане, това е личен въпрос.
Не е учтиво да се задават лични въпроси.
Нямам нищо против.
Ане, нашият дом винаги беше гъмжащ от момчета.
Когато бях младо момиче... - О, не, не отново.
Млъкни!
Едно лято, имахме голяма къща в Хилверсум.
Момчетата...
Момчетата идваха да бръмчат наоколо като пчели около гърне с мед.
Когато бях на 17...
Ами, тогава се носеха къси поли, и аз имах такива хубави крака.
Все още имам. Може би не съм така хубава, както бях преди...
...но все още имам хубави крака. Какво ще кажете, г-н Франк?
Добре, добре. Виждаме ги.
Не те питам теб, питам г-н Франк.
Майко, за Бога. - О, и теб ли притеснявам?
Нека ти кажа нещо. Надявам се момичето за което се ожениш да има толкова хубави.
Ане, моят баща, се притесняваше с всички момчета наоколо.
И обикновено ми казваше:
"Ако някое от тези момчета се натиска, просто му кажи:
"Не забравяй, г-н еди-кой си, помни, че аз съм дама".
Погледни се, как говориш с нея.
Не знаеш ли, че всичко го пише в своя дневник?
И какво, ако е така? Просто казвам истината.
Не свърши ли вече? - Не.
О, мислител. - Остави го на мира.
Аз съм кретен. Безнадежден случай. - Не говори така.
Просто нямаш някой да ти помогне...
...както татко помага на Ане и на мен.
Но ако аз... Ако ние можем да помогнем...
Как ти се струва, Петер? Искаш ли да учиш с нас?
Да направим ли нашето училище смесено?
Благодаря, да.
Г-н Франк. - Да?
Вие сте ангел, абсолютен ангел.
Защо не ви познавах, преди да се срещна с онзи там?
Петер, мисля, че би било по-добре, ако отидеш в стаята ти, да работиш.
Извинете ме.
Петер, слушай г-н Франк. Г-н Франк е високо образован човек.
Вече е след 8:00ч. Къде са те?
Поне един от тях трябваше да дойде. - Ще дойдат. Не се притеснявай.
Не ми казвай. Знам, че нещо не е наред.
Не е ли достатъчно зле тук и без да се просваш навсякъде?
Ако не пушеше постоянно, нямаше да си толкова раздразнителен.
Пуша ли в момента? - Вече си изпуши всички цигари.
Мийп ми донесе само един пакет. - Това е гаден навик...
...и сега е времето да се откажеш. - О, престани. Моля те.
Ти изпушваш всичките ни пари.
Ще млъкнеш ли?!
И ти какво зяпаш?
Никога не съм чувала възрастните да се карат така.
Мислех, че само децата го правят.
Това не е караница, това е дискусия. Никога не съм чувал децата да са толкова груби.
Аз ли съм груба? - Да!
Ане, изпий си млякото. - Ти си разглезена.
Нужно е едно добро напляскване.
Не забравяй, г-н еди-кой си, аз съм дама.
Толкова си досадна... Защо не са държиш добре и тихо...
...като сестра ти, Маргот? Защо парадираш през цялото време?
Нека да ти дам малък съвет.
Мъжете не харесват това, в едно момиче. Знаеш ли?
Мъжете харесват момиче, което го слуша.
Момиче, което готви и шие и чисти.
По скоро ще си прережа гърлото или вените.
Ще бъда забележителна.
Ще отида в Париж...
...да уча музика и изкуство. - Да, да.
Ще бъда актриса или писателка или танцьорка.
Виж какво направи. - Съжалявам.
Ти малка непохватна глупачке!
Баща ми ми даде това палто! - Толкова съжалявам.
Всичко съсипа, и какво ти пука? Ти го съсипа!
Бих те убила! Направо ще те убия!
Петронела.
Петронела, това е само едно палто. Просто палто.
Ане, не трябва да се държиш по този начин.
Стана случайно. На всеки може да се случи.
Нямам предвид това. Искам да кажа да не отговаряш.
Не трябва да отговаряш. Те са наши гости.
Виж Маргот не се меси в спорове с тях.
Опитай се да бъдеш като Маргот.
И да ги оставя да ме тъпчат като нея? Не, благодаря.
Не знам какво ти става, Ане.
Ако някога говорих така с майка ми, както ти говориш с мен...
Нещата са се променили, майко. Хората не са такива вече.
"Да, майко. Не, мамо. Каквото кажеш, майко".
Трябва да се боря за себе си. Да направя нещо от себе си.
Не е необходимо да се бориш за да го направиш. Маргот не го прави...
"Маргот". Само това чувам. "Защо не го правиш като Маргот?"
Всичко, което тя прави е правилно, и всичко, което правя аз е грешно.
Всички сте против мен, и ти най-много от всички.
Не знам как ще продължим да живеем по този начин.
Не мога да кажа една дума на Ане, тя ми се гневи.
Познаваш Ане. След половин час, тя ще се смее и шегува.
И те.
Казах на баща ти, че няма да върви така с две семейства.
Но не, трябваше да ги приюти.
Шшт.
Всеки път, когато чуя този звук, сърцето ми спира.
Това е Мийп. Татко.
Да? - Мийп е тук.
Ето ти списъка. - Благодаря.
Мийп ли е? - Да.
Най-накрая, ще имам малко цигари. - Мийп дойде.
Не мога да ви опиша колко съжалявам за палтото.
Не се притеснявай.
Здравейте. - Мийп.
Г-н Кралер.
Когато дойде г-н Кралер, слънцето започва да свети.
Дирк трябваше да си отиде. - Дирк е годеника на Мийп.
Отиде да се скрие в провинцията за да избегне призовката за трудова повинност...
...но той ми даде радиото за вас.
Не трябва да го правиш. - Това е твърде опасно.
Погледнете!
Нашето благословено радио.
То ни беше като очи и уши за външния свят.
Слушахме германската станция само заради добрата музика.
Силите на "Оста" в Западната пустиня...
И слушахме Би Би Си за надежда.
...под непрестанните атаки по земя и въздух, сега са в пълно отстъпление.
8-ма армия продължава да напредва.
Това е добре.
Добре, Петер. Нека сега да видим какво казват за това нацистите, а?
Берлин.
Трябва ли да го слушаме?
Добре, Петер, това е достатъчно.
Зелената полиция, ни е открила.
Хм.
Хм?
Хм.
Оттук, г-н Дюсел.
Кралер е. - И Мийп.
Моля ви, отворете. - Да са благословени. Те са тук.
Кралер? - И Мийп, да. Отворете, моля.
Е, имали сме посетител снощи. - Имахме посетител снощи.
Да, да. - Крадец.
Крадец ли беше? - Чухте ли го?
Да. - Беше точно под вас.
В офиса точно под вас.
Не знаехме. - Мислехме, че е Зелената полиция.
Сигурна ли си, Мийп? - Разбира се бяхте тихи, нали?
Не се движихме. Едва дишахме през цялата нощ.
Това е добре. За малко. - Съвсем малко.
Разровил е всичко, бюрото и папките.
Открил е сейфа, но не е могъл да го отвори.
Търсил е нашите продоволствни книжки.
Някой знае. - Те са в сейфа.
Те ще се върнат. Трябва да се отървете от този сейф. Махнете го оттук.
Да, и да сложим надпис на вратата:
"Крадци не се връщайте. Сейфът го няма".
Шегички, нали? - Г-н Франк, трябва да поговоря с вас.
Разбира се. - Може би трябва да се отървем от радиото.
Сложи го в печката. Изгори го. Ако Зелената Полиция открие радиото...
Тогава ще намерят и дневника й. Ще трябва да изгорим и него също.
Не и моя дневник. Дневника върви винаги с мен.
Къде е? - Г-н Ван Даан.
Ако ни намерят, малко значение има дали ще намерят дневника, радиото...
Обикновено се опитвам да нося добри новини. - Да, знам.
Но нещо се е случило. Един човек дойде при мен.
Той ми каза, че имал приятел евреин, зъболекар.
Помоли ме, може ли да му намеря скривалище? Така че, дойдох при вас.
Това е ужасно, да го искам от вас, живеейки по този начин...
...но може ли да го приберете? - Разбира се.
Неговото име е Ян Дюсел. - Дюсел. Мисля, че го познавам.
Добре, нека да дойде. - Благодаря ви.
Но, Ото, къде ще го настаним? Къде?
Има толкова малко останала храна... - Ще я разпределим рационално.
Може да заеме моето легло. - Не, благодаря.
Маргот ще се премести при нас, и той ще заеме нейното легло.
Ще си взема нещата.
Г-н Дюсел.
Да не си ударите главата.
Заповядайте, г-н Дюсел.
Това е г-н Франк.
Г-н Ото Франк? - Да. Дайте си нещата, моля.
Благодаря ви, г-н Франк.
Оставям ви в добри ръце.
Г-н Дюсел, трябва да върна палтото.
Как мога да ви благодаря? - Г-н Кралер и Мийп...
...те са ни спасители и снабдители. Без тях не можем да живеем.
Моля ви. Правите ни на големи герои. Не е въобще така.
Просто не харесваме нацистите. - Знам, знам.
"Никой няма да ни казва на нас холандците какво да правим с нашите проклети евреи".
Ще дойдем утре, да видим дали се отнасят добре с вас.
Довиждане. - Довиждане, г-н Кралер.
Довиждане, г-н Дюсел. - Довиждане, Мийп.
Добре дошъл, г-н Дюсел. - Благодаря ви.
Това е моята съпруга, Едит. Г-н и г-жа Ван Даан. Техният син Петер.
Моите дъщери, Маргот и Ане.
Здравей, Ане. - Приятно ми е.
Маргот. - Приятно ми е.
Моля ви, г-н Дюсел, седнете.
Благодаря.
Аз сънувам, знам го.
Г-н Ото Франк тук.
Значи не сте в Швейцария? Някой каза, че сте избягали.
И сте били тук през цялото това време? - От юли насам.
Дали г-н Кралер ви предупреди, че тук няма много храна?
Можете да си представите.
Три продоволствени книжки за нас седмината.
Сега с вас сме осем.
Г-н Ван Даан, вие не осъзнавате, какво се случва навън...
...щом ме предупреждавате за нещо такова.
Не осъзнавате какво се случва, тук, в Амстердам.
Всеки ден, стотици евреи изчезват.
Те обграждат квартала. Претърсват къща по къща.
Всеки ден, деца връщащи се от училище намират, че родителите им ги няма.
Стотици са депортирани.
Хора, които вие и аз познаваме: семейства Халенщайн, Веселс.
О, не.
Получаваш повиквателна заповед:
"Явете се на гарата на този ден и час.
Вземете само това, което може да носите".
Ако не отидеш, идват и те измъкват от дома ти...
...и те пращат в Матхаузен, лагера на смъртта.
Не знаехме, че нещата са се влошили толкова.
Простете ми за лошите новини.
Познавате ли де Врийз?
Те си отидоха.
Сане и аз бяхме в същия клас.
Сане ми е най-добрата... Най-добрата ми приятелка.
Тя се върна след училище за да намери, че родителите й ги няма.
Тя беше сама за два дни, и след това дойдоха и я отведоха.
Отведоха я?
Да, с всички останали.
О, не.
Едни хора, на име Майерберг, живееха близо до нас.
Знаете ли...? - Трябва да оставим това засега.
Сигурен съм, че г-н Дюсел би искал да се настани.
Би ли завел г-н Дюсел до стаята му сега?
Ще дойдете ли с мен, г-н Дюсел?
Простете, ако не съм изразил моята благодарност.
Това беше такъв шок за мен.
Винаги съм мислил за себе си, като за холандец. Роден съм в Холандия.
Моят баща е роден в Холандия, и моят дядо.
И сега, след всичките тези години...
Извинете ме.
Толкова е различно от това, което г-н Кралер ни разказва.
Г-н Кралер казва, че нещата се подобряват.
Повече ми харесва, как Кралер разказва нещата.
Лека нощ.
Кажи лека нощ! - Лека нощ, майко.
Лека нощ, г-н Франк. - Лека нощ.
Имате ли деца, г-н Дюсел?
Не, никога не съм се женил.
Нямате ли семейство? - Никой.
Колко ужасно.
Сигурно сте ужасно самотен.
Свикнал съм.
Аз не мисля, че бих могла някога да свикна.
Нямате ли дори домашен любимец?
Котка или куче? - Не.
Не, не, имам алергия към косматите животни.
Предизвиква ми астма. - О, боже.
Какво?
Петер има котка.
Така ли? Тук ли? - Да.
Ние едвам я виждаме.
Той я държи през цялото време в стаята си. - Да.
Сигурен съм, че всичко ще е наред. - Надявам се. Да.
Надявам се, че няма да ви притеснявам твърде много, г-н Дюсел.
Не.
Изглежда съм в състояние да наранявам всички.
О, винаги се разбирам много добре с младите хора.
Моите пациенти, всички довеждат децата си при мен...
...защото знаят, че се разбирам добре с тях.
Така че, не се тревожи за това.
Благодаря ви, г-н Дюсел.
Лека нощ.
Ще се върна.
Лека нощ, г-н Дюсел.
Внимавайте.
Сане.
Сане?
Сане!
Спаси ме! Спаси ме! Не, не!
Не! Не ме отвеждай! - Престани! Престани!
Спаси ме.
Тихо, Ане, тихо. Всичко е наред. Всичко е наред.
Моля ви, г-н Дюсел, включете лампата. Това е било просто сън.
Ти си тук, в безопасност, виждаш ли?
Нещо трябва да се направи с това дете. Да не крещи така.
Кой знае кой може да е на улицата? Тя застрашава живота ни.
Г-н Дюсел, в края на краищата, Ане не е обучен войник фронтовак.
Моля ви, г-н Дюсел, върнете се в леглото.
Ще дойде на себе си след минута или две, нали, Ане?
Върнете се в леглото. Хм.
Извинете ме. Отивам в тоалетната, единствената стая, където има мир.
Връщайте се по леглата.
Искаш ли малко вода?
Беше ли много лош кошмар?
Може би, ако ми разкажеш?
Предпочитам да не говоря за това.
Опитай се да заспиш, тогава.
Ще седна тук до теб. - Няма нужда.
Но аз искам да остана с теб. Много, наистина.
Предпочитам да не го правиш.
Лека нощ...
Ще се оправиш ли?
Нищо ли не искаш?
Можеш ли да кажеш на татко да дойде?
Да, разбира се, скъпа Ане.
Тя иска теб.
Едит... - Иди при нея, Ото.
Тя все още трепери от страх.
Тя не иска нищо от мен.
Тя се извърна, когато се наведох да я целуна.
Разбиха вратата и се опитаха да ме отведат, точно както са направили със Сане.
Ане.
Това е просто фаза.
Всички момичета се обръщат към бащите си в тази възраст.
Те дават цялата си любов на бащите си.
Ти не беше така. Никога не си ме отбягвала.
И така...
Искаш ли да ти почета нещо? - Не, просто седни при мен за малко.
Ужасно ли се държах?
Мислиш ли, че никой навън ме е чул? - Не, сега си лягай тихо.
Така. Сега се опитай да заспиш.
Аз съм ужасна страхливка.
Аз съм толкова разочарована от себе си.
Мисля си, че вече съм възрастен човек...
...и после нещо се случва, и тичам при теб като дете.
Обичам те, татко. Не обичам никого, освен теб.
Ане. Ане. - Това е вярно.
Ти си единственият, когото обичам.
Мислила съм за това дълго време.
Добре.
Хубаво е, че ми казваш, че ме обичаш...
...но ще бъда по-щастлив, ако ми кажеш, че обичаш майка си също.
Тя се нуждае от помощта ти толкова много.
Твоята любов.
Ние нямаме нищо общо. Тя не ме разбира.
Винаги, когато се опитвам да обясня моите виждания за живота,
тя ме пита дали нямам запек.
Ти я нарани много преди малко. Тя плаче.
Тя е там и плаче.
О, татко, държах се ужасно, нали?
Какво ми става? Кажи ми.
Не ми казвай, че това е просто фаза. Помогни ми.
Ние родителите можем да направим толкова малко, за да помогнем на нашите деца, Ане.
Ние може само да опитаме да дадем добър пример, да посочим пътя.
Останалото трябва да направите сами.
Опитвам се. Наистина.
Всяка вечер премислям, за всички грешни неща, които съм направила през деня.
Като това дето сложих мократа бърсалка върху леглото на г-жа Ван Даан.
И сега това с мама.
Аз си казвам, "Това е погрешно".
И си казвам никога да не го правя отново. Никога.
Може да направя нещо лошо, но никога няма да го направя отново.
Имам и добра страна, татко...
...но ме е страх да я покажа.
Опасявам се, че хората ще ми се смеят.
И така лошата Ане излиза навън,
а добрата Ане остава отвътре.
И аз продължавам да се опитвам да ги разменя...
...добрата Ане да е отвън...
...а лошата Ане отвътре.
Така бих искала да бъда.
И може да стане.
Ако само...
Тя заспа.
Четвъртък, 29 октомври, 1942.
Г-н Дюсел и аз имахме голяма битка вчера.
Да, г-н Дюсел.
Според него, нищо, повтарям, нищо не е наред с мен.
Докато той говореше лошо за мен, си помислих:
"Някой ден, ще ти дам такава плесница...
...че ще отлетиш право до тавана".
Защо всеки възрастен си мисли, че знае да възпитава децата?
Особено възрастните, които нямат деца.
Понеделник, 9 ноември, 1942.
Чудесна новина! Съюзниците са дебаркирали в Африка!
Тази мярка...
Чърчил говореше по Би Би Си от Лондон.
...която те толкова често отреждат на другите.
А, това не е краят.
Това дори не е началото на края.
Не, но това е, може би, края на началото.
Въздушните атаки се ожесточаваха все по-повече.
Британски самолети прелитаха, денем и нощем, по пътя си към Германия.
Това е прекалено. Просто прекалено.
Да предположим, че ударят тази къща?
Какво ще правим? Не можем да излезем на улицата.
Какво ще правим?
Ако ударят тази къща, твоите притеснения, ще приключат.
Тази голяма експлозия, английски самолет падна в близост!
Петер.
Петер!
Далеч е от тук. - Моля те, недей.
Само ги погледнете.
Г-жа Ван Даан, това би трябвало да е музика за вашите уши.
Музика? - Разбира се.
Колкото повече самолети изпращат, по-скоро ще свърши войната.
Толкова по-скоро ще се приберем отново. - Аз не вярвам, че някога ще свърши.
Знаеш ли какво ми се иска точно сега? Чаша чай.
О, да, моля те.
Тогава няма да получиш чай, след това за закуска.
Ако си го изпиеш сега, няма да пиеш утре.
Не ми пука. - Нито на мен.
За мен също, моля.
А вие, г-н Дюсел? Чай сега или утре сутрин?
Утре сутринта. - Сигурен ли сте?
Сигурен.
Ще изпия моя сега.
Таванския прозорец!
Едит, ела!
О, Петер!
Петер! Петер!
Петер!
"Благословен да си, Господи, владетел на вселената...
...който ни освети с твоите заповеди...
...и ни заповяда да палим свещите за Ханука.
Благословен да си, Господи, Боже наш, владетел на вселената...
...който извърши толкова чудеса за нашите предци в древни дни.
Благословен да си, Господи, Боже наш, владетел на вселената...
...че си ни дал живот и храна...
...и ни доведе до този щастлив празник". Амин.
- Амин.
Понеделник, 7 декември, 1942.
Празника Ханука дойде рано тази година.
"Ще запаля тази свещ за Ханука...
...за да отпразнуваме чудесните дела извършени с ентусиазъм...
...с който Бог изпълни сърцата на героичните Макабейци преди 2000 години.
Те воюваха против безразличието...
...срещу тиранията и подтисничеството, и те възстановиха нашия храм.
Нека тези светлини ни напомнят, че трябва да гледаме към Бог...
...откъдето идва нашата помощ". Амин.
- Амин.
"Вдигам очите си към планините, откъдето идва моята помощ.
Моята помощ идва от Господ, който създаде небето и земята.
Той няма да позволи нищо да ти се случи.
Той, който те пази, без отдих.
Той, който пази Израел, без отдих и без сън.
Господ е нашия пазител.
Господ е твоята сянка на дясната ти ръка.
Господ ще те пази от всяко зло. Той ще пази душата ти.
Господ ще те пази, когато излизаш и когато влизаш..
...от този момент и завинаги". Амин.
- Амин.
Може ли шапките, моля? Благодаря.
Много хубаво, много хубаво.
Това беше много емоционално. - Не е свършило още.
Седни! - Къде отиваш?
Има още много. Песни и подаръци.
Подаръци? - Не и тази година, за съжаление.
Но винаги на Ханука, всеки дава подаръци. Всеки.
Точно така. - Като на нашия Никулден.
Никулден.
Не, не като на Никулден.
Какъв евреин си като не знаеш Ханука?
Спомням си особено свещите.
Първо една, като тази вечер. Втората вечер, две.
На следващата вечер, три, и т. н., докато се палят осем свещи.
Когато станат осем свещи, е наистина красиво.
Това, което си спомням най-добре са подаръците, осем дни с подаръци.
Всеки ден, ставаха по-хубави и по-хубави.
Ние всички сме тук, живи. Този подарък е достатъчен.
Не, не е. Аз имам нещо.